Petter Bøckman, museumlektor her ved Naturhistorisk museum,
Dette her er utstillingen stein og bein,
med highlights fra Geologisk museum.
Jeg tenkte vi skulle ta en titt og kikke på alt det morsomme vi har.
Dette er tyrannosaurus, den mest kjente av alle dinosaurene.
Et rovdyr. Dette folkens, er ikke salatbestikk.
Den er full av skader. Se her sånn, skrape i overleppa,
og her sånn, her er det et høl som ikke skal være der.
Og her mangler det en hel bit med bein.
Du kan tenke deg at den kanten her skulle gått rett over
og den kanten der skal rett over.
Hvor den så har kommet og dratt ut beinbit.
Og dette har skjedd mens dyret levde for du ser kanten her er glatt,
dette her har begynt å gro igjen, så hvis du hadde sett den i levende livet
så hadde den vært full av arr.
Dette finner vi på mange av disse rovdinosaurene,
halvparten av dem har masse skader i trynet.
Og dette her er sannsynligvis hannene som har slåss med hverandre
og grunnen til at vi kan si at det er kampskader, og ikke sånn, skader av å spise farlige dyr,
det er en bit på andre siden, sånn.
Det ble laget da dyret døde,
dette her er knust rundt, det har ikke begynt å gro igjen eller noe sånn.
Og det viser jo fasongen på selve hullet ble laget
og det passer nøyaktig med en tyrannosaurustann.
Vi kan bare ta en tann og så, slukk, passer den inn.
Hadde vi sett han her i levende livet, den hadde vært full av arr i trynet,
hadde ikke sett ut i måneskinn
og vi har flere biter her.
Skambeina, det er en bit som vi også har, den går sånn, tvers over hofta her sånn.
På tyrannosaurus stikker den ned som en klump under buken på han.
Så hvis den hadde lagt seg ned for å sove, som vi ligger og sover,
så han blir kvælt av sin egen vekt.
Det er samme som å ta hvaler som driver i land. De klarer ikke å puste.
Så når den skal sove, lå den ikke slang rett ned på bakken
da satt den seg ned, klunk!
(snorkelyder)
Og så våknet den opp dagen etter og ruslet videre.
Dette her er en av skattene våre, en beryll.
Det er samme minerale som smaragd
den er bare ikke så fullt så grønt.
Hadde den vært litt grønnere så ville det vært en smaragd
og da ville bare denne, rett og slett, slått bunnen ut under prisene
for hele internasjonale smaragdmarkedet.
Denne her ble funnet på sydpolen.
Det var en geolog som gikk, så kom det en ur med en litt rar stein i,
og så lå den, så puttet han den i sekken og tok den med seg hjem.
Og det virker jo helt sprøtt for oss at det skal ligge edelsteiner
og slenge på bakken i det fri. Sånn det gjør jo ikke ellers i verden
men det har gjort det.
Grunnen til at det gjør det fortsatt på sydpolen,
der er det ikke folk så der har ikke folk vært og pelt opp,
der er det bare pingviner og de tar ikke med seg sånne ting.
Dette her er sjøskorpion,
største og fineste fossilet som er funnet i Norge.
Funnet på Ringerike for mer enn hundre år siden.
Dette er ganske et ganske røslig dyr.
Nå utdød, den levde den gangen da det ikke var noe liv på land, bare liv i sjøen.
Og det er helt greit på et vis at vi slipper å møte hverandre når vi er ute å bader.
Her har vi Ida.
Det berømte fossilet Ida.
Dette her er en halvape, eller ape, et sted midt i mellom der.
Den hører hjemme sånn cirka der hvor apene og halvapene har dratt fra hverandre.
Og et viktig fossil i vitenskapen.
Her har vi kanskje en av de kuleste.
Dette her er en bit av Agpalilik meteoritten,
den ble funnet oppe på Grønland.
Det som er kult med den er at det er sånn jern/nikkel meteoritt
og alle bitene i solsystemet består stort sett av jern og nikkel.
Det er bare det at i planetene så er dette her varmet opp nede i midten,
og så jern og nikkel sunket inn, og så har steinen lagt seg på toppen.
Akkurat med denne meteoritten her så ser vi en knipe i den prosessen
hvor du ser sånn, blubb blubb blubb, bobler opp, gjennom den smeltede greia,
og så har den størknet og blitt stiv.
Så her har vi liksom dannelsen av planeten,
hvordan har verden blitt som sånn den har blitt,
vist i et par meteoritter som er et sånt stivnet vitnesbyrd
fra solsystemets barndom.
Ta turen hit til museet og se resten.